Антон Делвиг
Смъртно страдание
Селска елегия

Превод от руски: Иванка Павлова, —

chitanka.info

Аз я познавах: по-прекрасна беше

душата й от прелестното й лице.

Като че ли предчувствие таеше

за ранния си край. С мечтателно сърце,

към своите роднини ласкава, грижовна

и мила с другите, нещастна беше тя

и като цвят през пролет хладна и дъждовна

съвсем внезапно прецъфтя.

Защо? Любов сърцето й погуби,

че в пришълец неверен предано се влюби:

от хубостта й беше запленен,

но в друга се увлече подир ден.

Напусна този край. Тя беше унижена.

Какво по-страшно от любов несподелена,

от проста, искрена любов?

Стаи дълбоко безответния си зов.

Потънала в сълзи, безмълвната си мъка

не довери на ничие сърце.

Непоносимата разлъка

попари скоро нейното лице.

Край гроба на баща си все по-често бдеше.

Отиваше сама на края на града.

Без сълзи в миглите, без ропот тя седеше

и сякаш символ на Търпението беше,

усмихвайки се и в беда.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.